DET HENDTE I TEXAS...
Ruth!
- Ruth! Hvor skal du? - Hjem.
- Det er motsatt vei. - Ikke mitt.
Er det ikke 24 km til moren din?
- Jeg vet hvor langt det er. - Da blir jeg med deg.
- Gjør som du vil. - Jeg vil bringe deg hjem.
Hvorfor sa du til Freddie at du skulle jobbe alene?
Jeg tror ikke jeg sa det, men jeg mente deg og meg.
Jeg mener alltid deg og meg.
Vent...
- Skal du forlate meg? - Nei, jeg forlater deg ikke.
Jeg forlater deg først! Det er ikke morsomt.
Jeg forlater deg ikke. Og du forlater ikke meg.
Gjør du det, følger jeg bare etter deg.
- Jeg vil ikke havne i fengsel. - Du kommer ikke til å gjøre det.
Og det skuret er ikke et hjem.
Jeg jobber med saken.
Jeg tror jeg er gravid.
Venter vi barn?
- Er du ikke sint? - Jeg er ikke sint.
Moren min oppfostrer barnet.
Slutt, det kiler.
- Man skal jo synge til dem. - Bare prat.
Er du trøtt?
Ok.
Det kommer til å gå bra.
Jeg er tilbake om fem minutter.
Bosque County? Det er Tandy. Vi har en jakt på gang.
Når man går inn dit, føles det som å møte djevelen.
Alle biler til forsterkning.
Helvete. - Regningen!
Jeg skjøt noen. Jeg tror jeg skjøt noen.
- Jeg tror jeg skjøt noen. - Helvete...
Gi meg pistolen.
- Hva gjør du? - Hør på meg.
Vi reiser oss og går ut. Jeg går først, og du følger etter.
- Ferdig med den saken. - Nei, vi klarer oss om vi løper.
Det går ikke, Ruth. De skyter oss.
Blir vi her, skyter de oss.
- Nei, jeg gjør det ikke. - Vær så snill!
- Jeg gjør det ikke! - Gi meg og Freddie skylden.
Jeg la pistolen i dine hender. Si at du var redd.
Jeg er straks tilbake. Bare vent på meg.
Jeg lover å komme tilbake. Bare vent på meg, ok?
Bare vent på meg.
Jeg mistet sønnen min.
Da er det bare du og Bob igjen.
Men Bob har ikke noe valg.
Jeg er forvirret, Ruth.
Jeg oppfostret deg og Bob som om dere var mine egne barn.
Og så gjør dere noe slikt...
Vi gjorde bare det du hadde lært oss.
Er det en gutt eller jente?
Jeg vet ikke.
Hva vil du gjøre, Ruth?
Jeg skal vente på ham.
Kjære Ruth, jeg drømte om deg igjen i natt.
Jeg drømmer om deg hver natt, og de fleste dager også.
Jeg holder ansiktet ditt og forestiller meg din røst.
Jeg tenker på hvordan håret ditt gror og magen din vokser.
Jeg hører folk snakke om anger, men jeg angrer ikke på noe.
Jeg skammer meg ikke over det jeg har gjort.
Vi gjorde det vi gjorde. Det er sånn vi er.
De stryker nok den setningen, men du vet sikkert hva som står der.
Hver dag tror jeg at jeg skal treffe deg.
En vakker dag blir det slik.
Frem til da skal jeg skrive hver dag.
En dag får du et brev. Du vil se opp og se at jeg gir deg det.
Da kan vi glemme ord. Jeg skal berøre og kysse deg.
- Bob Muldoon, er du våken? - Ja.
Du har fått en datter.
Jeg kommer til å løfte datteren vår.
Vi kommer til å dra et sted. Et sted langt borte.
Skriv til meg snart, så fort du kan.
Jeg elsker deg. Bob.
Mamma? Mamma.
Mamma...
- God morgen. Har du sovet godt? - Ja.
- Er du sulten? - Nei.
Kom hit.
Da sover vi litt til.
Mamma!
Se hva jeg har funnet!
- Hva har du funnet? - Kattunger!
Hvor kom de fra? Hvor mange er det?
Så liten du er. Du er så liten.
Hvor er moren din?
- Hvorfor klager du? - Kanskje han vil til meg.
- Hva? - Kanskje han vil til meg.
Kanskje det. Men du har to munnfuller igjen.
"Den lille hesten sprang og sprang."
"Revene jagde ham. Han hørte dem gjø."
"Ulvene løp etter. Han hørte dem ule."
- "Men de kunne ikke fange ham." - Bjørn!
Der er bjørnungen. Faren din pleide å bryte med bjørner.
Han pleide å slå dem på nesen.
Sylvie, ta på deg skoene.
- Hei. - Jeg ville prate med deg før jobb.
- Er noe i veien? - Jeg vil bare ta en prat.
- Hvor mange katter har du? - Fire.
- Hva heter denne? - Willow.
Han ser ut som en Jimmy.
- Hvor fikk du kattene fra? - Jeg fant dem i hagen.
Moren har nok dratt.
- Trenger du hjelp med dem? - Jeg takler noen kattunger.
Som jeg sa...
De skal innkalle deg til politistasjonen.
Det vil bli sendt på nyhetene.
- Du bør få høre det fra en venn. - Høre hva da?
Bob har prøvd å rømme fem ganger.
- Visste du det? - Nei, sir.
Kanskje han lykkes gang nummer seks.
De andre gutta ble grepet da de hoppet på et tog på vei nordover.
Bob gjør kanskje det samme.
- Kanskje han er langt unna allerede. - Kanskje det.
- Hva tror du? - Jeg vet ikke.
- Har noen spurt om ham? - Nei.
- Og brevene, da? - Vaktene har jo allerede lest dem.
Det står ingenting om det.
- Kan du ta dem med allikevel? - Jeg gjør hva du enn vil.
Men han kommer ikke tilbake. Han kommer ikke hjem for min skyld.
Ruth!
Sa hun noe til deg? Sa hun noe?
Nei, ikke et jævla ord.
Overraskende. Hun liker deg mer enn meg.
- La meg håndtere det. - Det var jo deg han skjøt.
Da får du fange jævelen.
- Beklager at jeg er sen. - Hun kranglet med Miles.
- Hvorfor kranglet du med guttene? - De kalte meg ting.
Du trenger en bedre grunn.
Kom igjen. Opp med deg.
- God kveld. - Hei.
Hei, lille jente. Så fin du er i dag.
Du fyller vel snart år? Har du skrevet ønskeliste ennå?
Du bør sette i gang. Be mamma om hjelp.
Jeg hørte nyhetene.
Har du noe på hjertet?
Alle tror jeg har noe å si. Men jeg har absolutt ingenting.
De har visst sporet ham til Montana.
Tror du han er i Montana?
Jeg kan ringe rundt og se om jeg kan avslutte dette.
Jeg kan avslutte det selv.
Det eneste jeg må gjøre, er å fortelle sannheten.
Unnskyld meg.
Kjør videre. Hold deg på motorveien.
- Hvor er vi? - Hva?
- Hvor er vi? I hvilken delstat? - Missouri.
Missouri?
Jeg kjenner deg igjen.
- Hvordan øker man volumet? - På siden er det en... Akkurat.
- Hvor skal du dra? - I en helt ny retning.
Det høres bra ut.
Så hvordan klarte du det?
- Å rømme, mener du? - Ja.
Er dette en moderne frisyre?
Jeg begynte bare å gå, akkurat som jeg sa.
- Du bare gikk derfra? - Ja.
- Hvordan skjedde det? - Vaktene er innom hver kveld.
De sier lysene skal slukkes og skramler med batongene.
En vakt spøkte alltid med oss.
En kveld sa jeg: "Snart ser vi hverandre ikke mer."
"Jeg er nok ute om ti dager." Han spurte hvordan jeg skulle gjøre det.
Jeg sa: "Jeg skal gå ut gjennom døren."
De skulle stoppe meg. Jeg sa: "Nei, jeg har bedre ting å gjøre."
Han sa: "Det fungerer ikke slik." Jeg svarte: "Bare fordi du tror det."
"Jeg har et høyere kall. Jeg har en kone og en liten datter."
Han sa: "Om du rømmer, må du stå til ansvar for Gud og djevelen."
Da sa jeg til ham...
Jeg sa til ham...
Jeg sa til ham: "Sir, jeg var djevelen tidligere."
"Nå er jeg bare en mann."
Dagene gikk. Ti, ni, åtte...
Og den siste dagen...
Gitterdøren åpnet seg, og jeg bare spaserte ut.
Ifølge nyhetene hoppet du av en lastebil.
Ja...
Vel...
Har du noe å spise? Jeg er fortsatt litt sulten.
Jeg skal finne noe.
- Har du truffet Ruth i det siste? - Nei, det er lenge siden.
Hun bor ikke lenger hos moren. Hun har nytt hus.
- Nytt hus? - Skerritt har tatt seg av henne.
Jeg bør nok fortelle at noen ringte og spurte etter deg.
- Hva sa du? - At jeg ikke hadde sett deg.
Det hadde jeg jo ikke. Jeg trodde ikke du skulle komme.
Det er sannheten.
Dette er nok det jeg skylder deg.
- Hvor kommer pengene fra? - Ulike steder.
- Hvem tilhører pengene? - De er mine.
- Treverket virker råttent. - Ja, spikerne setter seg ikke fast.
Takrenna faller ned hver gang det regner, og jeg spikrer den opp igjen.
Du får gjøre det eller skaffe flere bøtter.
Det ville vært lettere på kort sikt. Da må jeg bære bort alt vannet.
- Hei sann! - Hei.
Alt dette regnet vi har hatt, minner meg om-
- da vi fikk 27 centimeter på én dag.
Min mellomste tank er tom, og de to andre...
Kan du fortelle hvilken by vi er i?
- Dette er Meridian. - Ok.
Vi passerte Glenrose, men visste ikke om vi hadde reist for langt.
- Det kommer an på hvor dere skal. - Vi var på vei hit.
- Skal dere jakte på hjort? - Vi vurderer det.
Det regnet så mye at vi hadde maller i tankene...
De var så fulle at de rant over.
- Er disse ekte? - Unnskyld?
- Er disse ekte? - Absolutt.
- Hvor gamle er de? - Pistolen er 125 år gammel.
Det mener du vel ikke?
Ser du papirlappen ved siden av?
Det er en liste over alle personene som ble drept med den pistolen.
- Det virker som tullprat. - Ja, det er nok det.
- Leter dere etter noe spesielt? - Nei, vi bare kikker.
- Har du hørt noe nytt? - Nei, ikke i dag.
Jeg tenkte du ville ha disse tilbake. De lå bare og samlet støv.
- Har du lest dem? - Nei.
- Hvorfor ikke? Alle andre har jo det. - Det er ikke min sak.
- Får jeg spørre deg om noe? - Ja visst.
Mente du det du sa om at Bob ikke vil komme tilbake for din skyld?
Ja, det gjorde jeg.
Jeg tenkte dere kanskje burde forlate byen til dette er over.
Til han blir fanget, mener du?
- Hvor skulle vi dra? - Til et trygt sted.
- Ville du blitt med? - Noen ville blitt med dere.
Vi blir nok her. Jeg jobber, og Sylvie fyller snart år.
- Det går bra. - Ja visst.
- Fyller hun fire? - Ja.
- Hva ønsker hun seg i gave? - Hun vil ha en hest.
- En ekte hest? - Ja.
Hvor skal dere ha den?
Jeg kjenner noen som selger hester til en god pris.
Virkelig? Jeg kan ikke ta meg av en hest.
Greit, ingen hest. Men jeg kan nok gi henne noe.
- Hvorfor det? - Jeg har ryddet litt.
Jeg har nok et par ting hun vil like.
- Et par ting? - Ja.
Kjære Ruth. Jeg vet ikke hvordan jeg skal begynne dette brevet.
Jeg har en million ting på hjertet.
Du vet jeg rømte og at jeg kommer hjem, som jeg alltid har sagt.
Jeg kommer til deg, som jeg alltid har sagt.
Skulle ønske jeg sto ved din side og hvisket i øret ditt.
Jeg krysset skoger og fjell uten sko.
Jeg reiste langt, og nå nærmer jeg meg.
Jeg er så nærme at jeg nesten kan berøre kinnet ditt.
Vær så god, Don.
Rolig nå, gutter.
Se på deg, Bob.
Du rømte fra fengselet og kom rett hjem igjen.
- Kanskje ikke så lurt. - Jo, om du ikke angir meg.
- Hvor er Miles? - Miles er borte.
Gladys er også borte. Det er bare meg igjen.
Hvem driver forretningene?
Det er ingen forretninger lenger.
- Tilhørte denne Freddie? - Det tviler jeg på.
Jeg husker jeg lekte med den. Og alle de små indianerne...
- Har du indianerne ennå? - Alle Freddies ting er borte.
- Hva vil du, Bob? - Jeg lurer på om du har hørt noe.
Om hva da?
Om mannen fra området som rømte fra fengselet.
Politiet kom hit for noen dager siden for å prate litt.
Jeg sa jeg visste om minst seks personer som ville se deg død.
Og at det er artigere å satse på hvem som får tak i deg først.
- Du snøt mange personer. - Og så ble jeg arrestert.
- Men de fikk aldri tak i deg. - De kan slutte å lete.
Bob Muldoon kommer til å forsvinne.
Hvor skal Bob Muldoon forsvinne hen?
Jeg vil slå meg til ro og bygge et lite hus.
Åpne en butikk og bli gammel.
Som deg.
På egen hånd?
- Du har visst kjøpt hus til Ruth. - Hun får bo i et av mine gamle hus.
Det har en stor hage der datteren hennes kan leke.
Det er min datter også.
Det må jeg si... Hun er søt nok til å få deg til å gi opp.
Du gjorde noe riktig, det må jeg innrømme.
Jeg gjør mitt beste for å passe på begge.
Jeg tror jeg tar over fra og med nå.
- Jaså, det tror du? - Ja, sir.
Jeg skal si deg noe.
Gjør som du vil. Du kan ta alle pengene dine.
Du skal komme deg så langt vekk som du klarer.
Men hør på meg når jeg sier at du skal la dem være i fred.
Det kan jeg ikke gjøre.
Jo, det kan du.
- Hvorfor skulle jeg gjøre det? - Tenk på saken, Bob.
Du har store problemer i vente. De trenger ikke noe slikt.
Hvilke problemer sikter du til?
Du klarte å rømme. Hva mer vil du ha?
Jeg vil ha familien min tilbake.
Jeg også, men det får jeg ikke.
Sånn blir det. Jeg skal aldri skade deg mer enn nå.
Jeg skal aldri mer røre deg, holde i deg eller klype deg i kinnet.
Jeg ringer ikke sheriffen og sier ikke hvor du har vært.
Men om jeg hører at Bob Muldoon har pratet med Ruth Guthrie...
Du spurte meg om problemene. Jeg skal sørge for at du får noen.
Freddie skjøt først den dagen. Ingen ville blitt skadet ellers.
Dra nå, Bob.
Jeg må låse opp døren min.
Dra før noen ser deg. Finn et trygt sted.
- Hvor er nøklene? - I bilen.
Skal jeg gi henne problemer? Girjeg henne problemer?
Tror han at han kan kjøpe et hus til henne? Slik fungerer det ikke.
Ruth forlater det huset når som helst.
Gi meg en penn.
Unnskyld meg...
Kom hit.
Jeg tenkte vi kunne reise bort.
Etter bursdagen din. Hva syns du om det?
Vi finner et nytt sted.
Vi kan sette oss i bilen og bare kjøre. Det ville vært morsomt.
Hallo! Vent.
Få se det. Gi meg det!
Vær så god.
Hva tror du om å stenge stedet? Bare dra et eller annet sted?
- Hvordan går det, Sweetie? - Bare bra.
- Har jeg brutt prøvetidsvilkårene? - Nei. Jeg har ikke sett deg på lenge.
Jeg holder meg her. Vil du ha noe å drikke?
Nei takk. Vi leter etter en bekjent av deg. Du har nok hørt om det.
Ja, noen politimenn kom hit og stilte spørsmål.
Ok. Har du sett ham?
Absolutt ikke.
Ok. Får jeg se meg litt rundt?
Billy, passer du baren?
Håper det går fort. Jeg vil ikke forstyrre kundene.
Jeg har ikke hørt noe siden i vinter. Jeg fikk et brev.
- Skrev du tilbake? - Nei.
Var du ikke med i gjengen hans? Bob Muldoon, Ruth og Freddie.
Nei, jeg kom meg ut av den dritten og åpnet baren min.
Pokker, jeg lot nøkkelen være igjen nede.
Vent litt.
Jeg må snart tilbake til baren.
Det er bokmerket mitt.
Jeg må ha mistet det.
- Fikk du det av Ruth? - Hun postet det.
Hun ba meg sende det til Bob.
- Men det gjorde du aldri. - Jeg er dårlig på å skrive brev.
Hvor lenge siden er det?
- Hvor gammel er jenta? - Tre, snart fire.
Så lenge siden var det.
- Får jeg beholde det? - Selvsagt.
- Du ringer vel om du hører noe? - Absolutt.
Se på denne. Det var det første du hadde på deg.
Den dagen du ble født.
Du var så liten. Se, så liten den er!
Jeg tok deg med hjem, og du bare sov hele tiden. Du var så snill.
Vi tar med oss denne. Bare fordi.
Kanskje vi trenger den en dag.
"Den lille hesten løftet sine sko og løp ut av den mørke skogen."
"Han kom til elven med fiskene, men nå var de borte."
"Han krysset elven og besteg åsen. Snart kunne han se hjemmet sitt."
Hva er det, skatt? Hvorfor er du så taus?
Alt kommer til å ordne seg. Bare vent og se.
Hørt noe fra Bob?
- Kom inn. - Nei.
Jeg vet Bob har vært her.
Kan du sørge for at han får dette?
- Hva er det? - Bare les det. Det gjør du uansett.
Om du treffer ham, kan du fortelle ham...
Bare gi det til ham.
Kjære Bob, håper du aldri får dette brevet.
Jeg vil at du skal komme hjem og føre oss vekk herfra, slik du pleide å si.
Men det kan du ikke. Du kan ikke komme hit.
Ikke akkurat nå. Jeg kan ikke bli med deg.
De tar deg om du kommer hit.
De finner oss om vi blir med deg. Det får ikke ende slik.
Jeg kan ikke la det ende slik. Ikke for oss.
Og ikke for Sylvie. Jeg kan ikke la det skje.
Så vi drar herfra. Om du leter etter oss her, er vi borte.
Vi drar et sted der ingen kjenner oss.
Eller så venter vi til tiden er inne og verden har glemt oss.
Jeg kan ikke forklare det bedre.
Men jeg vet du vet hva jeg mener.
Vi har ventet så lenge. Vi må bare vente litt til.
Kom og finn oss. Jeg vet du vil gjøre det.
Jeg håper du vil gjøre det.
Vi kommer til å finne hverandre.
Jeg elsker deg så høyt. Virkelig.
På tide å våkne, skatt.
Lille venn...
God morgen. Gratulerer med dagen.
Har du sett ham?
Vi dro til jentas hus.
Hartigan ba meg fortelle deg noe.
Hva da?
Pokker, det glemte jeg.
La meg fortelle dere noe. Gjør hva dere vil med informasjonen.
Finner dere ham ikke, skal dere ikke komme tilbake. Er det forstått?
Tro ikke jeg glemmer dette.
Om dere kommer til denne byen igjen...
Om dere blander jentene inn i dette, så dreper jeg dere.
Det blir slutten.
"Warren Miller." Hvem finner på disse navnene?
Det er ikke påfunnet. Det er ekte personer, men de er døde nå.
- Virkelig? - De sier så.
- Ruth og Sylvies også? - Ja.
- Spør ingen etter dem? - Ikke nå lenger.
Godt gjort! Ønsket du deg noe?
- Hva ønsket du deg? - Det sier jeg ikke.
Det er din lille hemmelighet.
- Hvordan ser jeg ut? - Som deg selv.
Det får duge.
Da har jeg ikke kastet bort tiden.
- Husker du Joe Cranston? - Ja.
Husker du da han og jeg dro til St. Louis?
Han pyntet seg i tre timer. Jeg spurte ham hvorfor.
Han sa: "Så mamma vil kjenne meg igjen hvis noe skulle hende meg."
Han tok på seg en frakk fra barndommen. Den revnet i ryggen.
Han hadde den på seg hele veien dit og hele veien hjem til Texas.
Da jeg kom hjem, sa jeg at moren ville kjent ham igjen.
Han sa: "Ja, fordi jeg bar frakken." Han forsto det ikke.
Folk tolker ikke alltid ting riktig.
Men Sylvie kommer til å kjenne meg igjen uten engang å se på meg.
Ruth kommer til å merke at jeg går ned gaten.
Vi har jo alltid vært... To deler av en helhet.
Da vi kranglet, så kranglet vi som to barn om en ball.
Hun suste gjennom huset som en villkatt.
Jeg ville bare holde rundt henne, -
- men hun skrek og veivet rundt som en kolibri.
Jeg pleide å si: "Du kan skrike deg hes på meg."
"Men det har ingenting å si."
"For når du har skreket ferdig, er det bare oss to som sitter her."
Hun sa: "Det stemmer. Det vil alltid være oss to."
Se, så fin den er! Liker du den?
Gratulerer med dagen.
Jeg har en siste overraskelse til deg.
Vet du hvordan man åpner den? Bra. Da åpner vi den.
Ok. Denne var min da jeg var på din alder. La oss se på den.
- Hilser du Ruth fra meg? - Det gjør jeg.
Håper jeg aldri ser deg igjen.
- Hva sier hunden? - Voff, voff.
Voff, voff. Prøv det.
Voff, voff. Vi prøver med katten.
Noen reiser langt For å lete etter sin kjære
Andre skuer utover havet Leter under flo og fjære
Men jeg er ikke en av dem Som du ser
Jeg må ikke vandre mer
Jeg skal ikke vandre mer, min kjære
Jeg skal ikke vandre mer
For jeg har deg, min skatt Jeg trenger ingen fler
Jeg skal ikke vandre mer
Du kan beholde denne. Jeg kommer tilbake neste uke.
- Spiller du en sang for meg da? - Nei.
- Jeg skal dra bort i morgen. - Skal du dra bort?
Hun er herlig.
Alt vel?
Ja, jeg har det bra.
Hva gjør du her?
Jeg vil ikke utnytte din gjestfrihet.
Jeg vil bare vite det.
Jeg bare liker å være her.
- Så du akter å dra bort? - Ja.
- Vet du hvor du skal? - Nei, ikke ennå. Bare bort herfra.
- Om du trenger noe... - Jeg trenger ingenting.
Takk for at du inviterte meg hit. God natt.
Ruth?
Jeg vil fortelle deg noe.
Dette har tynget meg en stund.
Da jeg lå på sykehuset, lagde jeg ikke planer.
Jeg har ingenting imot Bob.
Det som hendte, er en risiko. Det er en del av jobben min.
Jeg bar ingen nag mot ham. Det gjør jeg fortsatt ikke.
Jeg er glad for at jeg lever. Jeg er glad for at jeg kjenner deg.
Om du ikke var den du er og ikke hadde vært sammen med ham...
Og vi allikevel hadde møttes her på et vis...
Så ville jeg ikke følt noe annet.
Forstår du det?
- Husker du den dagen? - Jeg husker at jeg ble skutt.
Det føltes som et slag i skulderen. Jeg husker at jeg så himmelen.
- Så du meg? - Nei.
- Hørte du hva jeg sa etterpå? - Jeg leste uttalelsen din.
Det var ikke helt sant. Jeg ble ikke tilfeldigvis innblandet.
Vel...
Jeg tror mye ble sagt som ikke var helt sant.
Men du gjorde det du gjorde, og det gjorde han også.
Uansett hva du har gjort...
Når jeg ser deg med datteren din, ser jeg bare godhet.
Hvordan vet du at jeg ikke bare lurer deg?
Gjør du det?
Vent! Vent, for helvete!
Du skjøt meg!
Hvorfor skjøt du meg?
- Jeg har ikke engang møtt deg før. - Nei, sir.
- Hva handler dette om? Penger? - Det handler om deg.
Deg og jenta.
Og alt du prøvde å gjøre.
Skal du skyte meg?
- Jeg skylder deg ingenting. - Nei, det gjør du ikke.
Den eneste jeg skylder noe, er Bob.
Det er ikke sant.
Jeg har holdt alt inni meg hele tiden.
Jeg har ligget våken om nettene og tenkt på hva jeg vil si.
Nå har jeg så mye å si at jeg ikke vet hvor jeg skal begynne.
Jeg hadde kun Sylvie. Jeg visste ikke hvordan jeg skulle skrive om henne.
Hvordan skriver man om noe slikt?
Jeg husker den dagen hun ble født. Jeg var så redd.
Jeg prøvde å holde henne inne, men hun kom allikevel.
Da de la henne i armene mine, bare stirret vi på hverandre.
Jeg trodde jeg skulle dø av kjærlighet.
Jeg prøvde å beskrive følelsen, -
- men jeg klarte ikke å finne de rette ordene.
Så jeg bare sluttet. Jeg sluttet å skrive til ham.
Jeg skulle fortelle alt da jeg traff ham igjen.
Han skulle komme hjem. Jeg skulle vite hva jeg skulle si.
Alt skulle bli som før.
Jeg har spart på alle detaljene.
Jeg har ikke sovet ut på fire år. Jeg er så trøtt.
Jeg er så helvetes trøtt.
Så hvil, da.
Venter du her mens jeg gjør det?
Går det bra?
- Hva gjør du? - Kjør. Kjør!
- Ta nøklene. - Gassen i bånn!
Hold deg på motorveien. Sving til høyre ved motorvei seks.
Jeg vil bare treffe familien. Jeg vil bare komme meg hjem.
Jeg gjør som du vil. Jeg vil bare hjem.
Jeg vil bare at du skal kjøre.
- Hva består familien din av? - Hva?
Hva består familien din av? Har du kone og barn?
Nei, jeg skal treffe foreldrene mine.
- Foreldre? Mor og far? - Ja.
- Hva heter du? - Will.
- Will var navnet? - Ja.
- Har du noe å drikke, Will? - Nei.
Ikke det? Pokker.
Jeg trenger litt vann.
- Må du på sykehus? - Nei.
Bare hold deg på motorveien. Sving inn på motorvei seks.
Som du merker, så har jeg blitt skutt.
Noen menn lette etter meg. De ville drepe meg.
Noen sendte dem. De kom fra et sted.
Og de traff meg.
De traff meg skikkelig, men ikke godt nok.
Helvete.
Fortell faren din hvem du skysset i dag.
- Hvem? - Hva?
Hvem er du?
Du! Slipp den!
Beklager.
Husker du...
Husker du den første jobben du gjorde for meg?
Du og Freddie. Den aller første jobben.
Jeg har aldri gjort noe for deg.
Dere trodde begge dere var så tøffe.
Dere var bare guttunger.
Jeg vil dra hjem.
Jeg pratet med Morgan og fortalte hvordan det hendte.
Ring dem igjen, til de kommer hit.
Har han blitt identifisert ennå? - Nei, eller jo.
Han var bare et krek fra Burleson.
Skerritt døde på en jævlig måte.
- Jeg kjører Ruth hjem. - Nei, Teddy gjør det.
Jeg skal kjøre henne hjem.
Vent her.
Det går bra. Det går bra.
Jeg ringer ambulanse.
Jeg har ventet på deg.
Slutt, det kiler.
- Man skal jo synge for dem. - Bare prat.
La meg fortelle deg noe.
Jeg skal fortelle om fremtiden.
I fremtiden er jeg en gammel mann.
Jeg står ved en dør. Vi er i et hus, vårt hus.
Det ligger langt unna. Alt er grønt, og solen har nesten gått ned.
Slik jeg forestiller meg det, så vinker vi til noen.
Kanskje til deg.
Du kommer for å treffe oss etter lang tid.
Om det er deg, så er vi veldig glad for å se deg igjen.
Kom, skatt.
Fortell mer om huset.
Jeg prater ikke til deg.
Det er stort. Kanskje en gård.
Det er gammelt, eldre enn oss.
Men allikevel føles det som om jeg har bygget det.
Det kan man ikke avgjøre ennå.
Det kan man bare ikke avgjøre ennå.